Књиженство, часопис за студије књижевности, рода и културе
Књиженство, часопис за студије књижевности, рода и културе, афирмише интердисциплинарна истраживања женског присуства и стваралаштва у књижевности, уметности и култури, као и област дигиталне хуманистике. Часопис подстиче сарадњу у истраживањима рода на свим језицима у различитим културама и периодима. Уредништво часописа посебно је заинтересовано за иновативне доприносе потенцијалних ауторки и аутора, посвећено је унапређивању академских стандарда и борби против сваког облика дискриминације. Према Категоризацији Министарства просвете, науке и технолошког развоја за 2023. годину, часопис Књиженство спада у категорију М52. Часопис Књиженство присутан је у базама Scopus, Ebsco, Erih Plus и CEEOL. http://www.knjizenstvo.rs/en#gsc.tab=0 http://doi.fil.bg.ac.rs/unit. php?l=en&pt=journals&title= knjiz
University of Belgrade, Faculty of Philology
Интердисциплинарна међународна летња школа Sexual Desire Unbound: Literature, Landscapes, аnd Digital Dialogues
Предавања гостујуће професорке др Аленке Јенстерле Долежал
Писма из Ниша о харемима на албанском језику
Објављени Мемоари Јелице Беловић-Бернаџиковске (Љубе Т. Даничић)
„А очима виле кад прогледа Дрина” – матријархални прежици у српском књижевном наслеђу
Деконструисање митова о женском менталном здрављу
Домети добротворног деловања: о раду Материнског удружења (1904–1941)
Библиографија часописа Женски свет : лист добротворних задруга Српкиња: VI део (1908–1911)
Библиографија представља шести наставак библиографије часописа Женски свет: лист добротворних задруга Српкиња. Обухвата четири године излажења часописа, од 1908. до 1911. године, и садржи 789 библиографских јединица, описаних de visu језиком и писмом публикације. Библиографија је структурисана хронолошки, подељена је на четири целине према години излажења, при чему су библиографске јединице нумерисане у континуитету. Унутар сваке године јединице су азбучно распоређене према презимену аутора, односно наслову чланка – када је реч о текстовима који нису потписани или су потписани иницијалима. Као посебна целина издваја се Регистар предметних одредница, који представља корисно средство за брже проналажење и истраживање садржаја. Регистар групише појмове и теме обрађене у часопису олакшaвајући приступ релевантним информацијама и омогућавајући лакше проналажење специфичних тема у оквиру часописа.
У тексту се бавим феминистичком, контекстуалном и поетичком анализом прозе Љиљане Ђурђић. Њен рад смештам у контекст позног југословенског социјализма и ране постсоцијалистичке транзиције. Будући да се ауторка формирала током позних седамдесетих и раних осамдесетих година 20. века, постављам тезу да се њена проза може посматрати као модернистичка, с обзиром на канонска дела светске (западне) књижевности која су за њу била референтна. Указујем и на бројне аутореференцијалне исказе у њеним причама, које су важан елемент модернистичке књижевности, поред урбаности и космополитизма.
Intersekcije između ženskog i regionalnog identiteta u odabranim romanima suvremenih spisateljica s postjugoslavenskog prostora
Ovaj rad se fokusira na presjecišta odnosno intersekcije između konstruiranog ženskog spolnog i rodnog identiteta i prostornog identiteta, točnije regionalnog balkanskog identiteta protagonistica odabranih romana u skladu s intersekcionalnim feminističkim pristupom. Riječ je o romanima suvremenih spisateljica s postjugoslavenskog prostora objavljenima u razdoblju od 2008. do 2011. godine: Korov je samo biljka na krivom mjestu Stele Jelinčić (2008), Paprat Dunje Radosavljević (2009) i Mogla je biti prosta priča Ajle Terzić (2011). Odabrani romani, koji se usredotočuju na pitanja ženske subjektivnosti te iz ženske perspektive pripovijedaju o iskustvima žena u postjugoslavenskom tranzicijskom kontekstu, razmatraju se iz rodno orijentirane i regionalno specifične perspektive. Od osobite važnosti za analizu su premise intersekcionalnog feminizma i suvremenih feminističkih teorija, naročito lokaciona feministička kritika i feministički diskursi unutar nove geografije identiteta Susan Stanford Friedman koje se kombiniraju s kritikom balkanističkoga diskursa Marie Todorove i primjenjuju na analizu romana. U ovom kontekstu ključna je imagologija Balkana kao prostora zamišljenog i konstruiranog u suprotnosti s imaginacijom prostora tzv. Zapada. Također, nastoje se mapirati i sagledati aspekti koji nude mogućnost propitivanja spolnih, rodnih i prostornih identiteta kao društvenih konstrukata te diskursi koji određuju društveno konstruirane predodžbe ženskosti i načini na koje se ova problematika manifestira u književnoj produkciji suvremenih autorica s postjugoslavenskog prostora na početku 21. stoljeća. Nadalje, rad se osvrće na problematiku i konstrukcije protagosnistica kao migrantskih i izmještenih ženskih subjekata koji se ili nalaze u ambivalentnoj poziciji između, između prostora i kultura ili se odlučuju za višestruku pripadnost.
Poetika i paradigma post/jugoslavenskog antiratnog feminističkog i/ili ženskog romana: interpretacija fenomena alkoholizma u Rio baru Ivane Sajko
U ovom radu se nastoji otvoriti novo polje istraživanja vezano za žanr romana u kojem su se, pogotovo tematiziranjem jugoslavenskih ratova, okušale brojne post/jugoslavenske spisateljice. Inoviran teorijsko-kritički okvir istraživanja je identificiran i generiran u koordinatama transnacionalnog post/jugoslavenskog pristupa i transnacionalnog feminizma. Kontekst prve dimenzije uključuje prevazilazak nacionalnih i kanonskih ograničenja, vrijednosti, kao i tradicionalne pozicije spisateljica. S druge strane, na bazi angažiranog etičkog pristupa i interdisciplinarnih strategija interpretiranja, fokus se stavlja na aktivno žensko pisanje ili artikulaciju subjekta i zanemareno žensko iskustvo ratova reprezentovano u romanima savremenih autorki. Prvi zadatak ovog rada je uspostavljanje podžanra i ispitivanja poetičkih karakteristika post/jugoslavenskog antiratnog romana koji se pojavljuje u feminističkom i/ili ženskom tipu. Naredni korak u naučnom opisivanju ovog polja predstavlja varijanta sistematizacije do sada neistraživane građe, odnosno kreiranja paradigmatskog prikaza podžanra sastavljenog od osam tematskih krugova argumentiranih sa značajnim brojem primjera. S ciljem testiranja izvedenih naučnih postavki vezanih za post/jugoslavenski antiratni feministički i/ili ženski roman postavlja se hipoteza koja prati specifičan fenomen reprezentacije uslovljenosti alkoholizma kod žena i iskustva ratova i tranzicije na primjeru romana Rio bar (2006) Ivane Sajko.
пост/југославенски антиратни и/или женски роман
Od boemskog životnog stila do feminističke svijesti: Sunčana Škrinjarić i jugoslavensko žensko pismo
Ovaj se esej bavi prozom i radio dramama Sunčane Škrinjarić u kontekstu jugoslavenske kulturalne povijesti te socijalističkih i suvremenih promišljanja ženskog autorstva (njegovog društvenog značaja kao i tematskih i stilističkih posebnosti). Esej se osvrće se na Škrinjarićinu trilogiju, romane Ulica predaka, Ispit zrelosti i Bijele strijele. U trilogiji koja je napisana između 1980. i 2004, Škrinjarić koristi autobiografske zgode kako bi ispripovijedala priču o Tajaninom mučnom sazrijevanju i osujećenim umjetničkim ambicijama. Trilogija ironizira muški službeni i kontrakulturalni kanon. Premda je najopsežniji primjer Škrinjarićinih tematskih preokupacija i prepoznatljivih tipova (ambiciozni, osrednji muškarac, tumorna mlada žena, gladujuća pjesnikinja, zaluđeni komunist) te rad u kojem autoričin polifoni, lirični stil dolazi do izražaja, tvrdim da autorica istražuje marginalnost od 1960- ih. Priče „Jedno ljeto” i „Trovanje biljkom” iz feminističkog ugla pripovijedaju o ne-normativnim tijelima. Kao što njezina kratka priča „Mesareva ljubav” pokazuje, Škrinjarić je ostala predana kritici nasilja nad ženama i pravnog sustava koji ga omogućuje čak i tijekom konzervativnih 1990-ih. Ovaj esej također analizira Škrinjarićin manje poznati roman „Kazališna kavana”, opis zagrebačke boemštine 1950-ih u čijim je krugovima muško slobodoumlje opraštano, dok je žensko često završavalo bolnim, ilegalnim abortusom. Konačno, Škrinjarićina radio drama „Tamna soba”, intersekcionalni prikaz raznolikih socijalističkih modela ženstvenosti, pesimistički je komentar uništenja ženskih opusa. Škrinjarićini su tekstovi stavljeni u dijalog s akademskim osvrtima na jugoslavensko žensko pismo (Lukić, Zlatar, Lóránd) te feminističkom teorijom (Halberstam) i naratologijom (Cohn, RimmonKenan).
Између Србије, Америке и Британије: социолингвистички поглед на записе Мејбел Стобарт и Јелене Лозанић
Овај рад бави се грађењем комплексне социолингвистичке наративне мреже значења која обухвата сложену интеракцију друштава и појединаца, локалног и глобалног, на основу дела две ауторке о личним искуствима из Првог светског рата: Добротворна мисија за Србију у Првом светском рату, писма из Америке и Канаде 1915–1920. године (1970) Јелене Лозанић-Фротингам и Пламени мач у Србији и другде (2016) Мејбел Синклер Стобарт. Ауторке представљају сопствени доживљај рата и усложњавање идентитета жене док су измештене у другу средину – Српкиња Јелена Лозанић у Сједињене Америчке Државе и Канаду, а Британка Мејбел Стобарт у Србију. Кроз социолингвистичку наративну мрежу ових дела откривамо нове позиције моћи које жене освајају активним улогама у Првом светском рату, без обзира на географску дистанцу, различитост њихових позиција, улога и окружења. Поруке хуманизма и пацифизма упућене су читаоцима оба дела, док се на конкретним примерима показује колико појединац може да постигне за заједницу активним друштвеним ангажманом. Читајући ова дела и трагајући за текстовима који су са њима повезани, и сами постајемо део исте социолингвистичке наративне мреже (Filipović 2018a: 219) као тумачи друштвених односа приказаних из партикуларних позиција ауторки.
Еколошка анксиозност и некрополитичке динамике у роману Време Џени Офил
Климатске промене су глобално препознате као једна од најозбиљнијих здравствених претњи 21. века. Утицаји спорих, постепених климатских промена и њихових ефеката на ментално здравље појединца манифестују се појавом еколошке анксиозности. Овај рад истражује пресецање Ашил Мбембеове (Achille Мбембе) теорије некрополитике и концепта еколошке анксиозности, приказане у роману Време (Weather) америчке књижевнице Џени Офил (Jenny Offill). Критичком анализом текста, откривамо како наратив обухвата свеприсутан осећај егзистенцијалног страха и анксиозности који произилази из размишљања о предстојећој еколошкој кризи. Роман функционише као микрокосмос за испитивање политичких и друштвених механизама који одлучују ко има право на живот, а ко је осуђен да се суочи са последицама еколошког занемаривања. Повезујући лично са политичким, дело Офил открива дубоку везу између индивидуалних анксиозности и некрополитичких сила савременог доба. Циљ рада је да покаже како роман Време Џени Офил успешно осликава растућу еколошку анксиозност нашег времена, изазивајући нас да се суочимо са карактеристикама света у којем живимо, прожетог некрополитичким динамикама.
Година магијског мишљења Џоун Дидион: тематизација смрти вољеног мушкарца и наративни ауторитет
Рад има за циљ да аутобиографији Година магијског мишљења (2005) америчке ауторке Џоун Дидион (Joan Didion) приступи посматрајући је као иницијативу за преузимање ауторитета над тематизацијом женског искуства жалости за вољеним мушкарцем. Женско жаловање веома дуго је било део незваничне културе или је пак дискурзивно представљано у делима аутора. Нарочито скрајнута тема у том смислу је губитак вољеног мушкарца, док, с друге стране, смрт вољене женe представља једну од познатијих тема западне књижевности. Узроке томе најпре треба потражити у различитој перцепцији изражавања стања жалости и меланхолије у зависности од родних улога. У првом делу рада ћемо зато указати на проблем другачијег вредновања транспоновања губитка у уметнички израз у зависности од тогa да ли је у питању мушко или женско ауторство. Други део рада фокусира се на последице ове разлике у делу Џоун Дидион које се огледају у рецепцији његових жанровских и наративних карактеристика, као и у избору текстова с којима је ово дело у дијалогу.
Ovaj rad razmatra dramu Oscara Wildea Važno je zvati se Ernest u kontekstu izgradnje društvenog i privatnog, osobnog identiteta pojedinca. Kroz komparativnu analizu dramskih odnosa, čija je temeljna odrednica ambivalentnost i dinamika obilježja „muškog“ i „ženskog“ aspekta društvenog i osobnog identiteta, u radu se teži se uspostaviti odnos prema suvremenom društvu, zapadnoj kulturi te idejama identiteta, seksualnosti, roda i umjetnosti. U radu se o drami raspravlja primarno u kontekstu razvoja individualnog društvenog i osobnog identiteta. Analiza se prvenstveno fokusira na pojam forme, kako u kontekstu umjetničkog izražavanja, tako i u kontekstu izražavanja osobnog identiteta (tj. istine), kao i na formalne odnose prema ideji užitka. Analiza polazi od zapažanja o iznenađujućoj aktualnosti Ernestovih tema u suvremenom društvenom kontekstu (pitanja roda, jezika, seksualnosti, represije, odnosa lijepog, ugodnog i korisnog, itd.). Teorijsku i metodološku potporu rad nalazi u istaknutoj filozofskoj i feminističkoj kritičkoj misli 20. i 21. stoljeća, koja je značajno utjecala na promišljanje zapadnog društva i pojedinca u njemu. Dramska analiza raspliće se u šest točaka, počevši od razmatranja jezika kao umjetničkog i društvenog sredstva izražavanja. Nastavlja se promišljajući o značaju forme, ali i njezinim opresivnim kvalitetama, te potencijalno represivnom i složenom odnosu između pojmova forme i užitka, odnosa koji je u Wildeovoj drami izražen kroz simboliku hrane. U završnom se dijelu analitički razmatra ambivalentna, odnosno polivalentna dramska konstelacija koja dovodi do individualnog stvaranja jedinstvenog, fluidnog identiteta („Ernesta“), u kojem se formalno i ugodno istinski, sasvim ozbiljno, a ne trivijalno, isprepliću.
Izvan okvira: esejistička proza Oscara Wildea i Virginije Woolf
Rad razmatra izabranu esejističku prozu Oscara Wildea i Virginije Woolf u okviru društvenog i umjetničkog konteksta na razmeđu stoljeća. Esej, koji u sebi nosi notu subverzije, predstavlja se kao idealna forma za ovo dvoje spisatelja, s obzirom na njihovu kameleonsku sposobnost prerušavanja, zavaravanja i zavođenja čitatelja. Prvo se analiziraju utjecaji Waltera Patera i Shakespearea na oboje autora, a zatim se uspoređuju stajališta u pogledu shvaćanja umjetnosti. Oboje autora odriču se fotografskog pristupa književnosti, površnog realizma koji se guši u opisima te zahtijevaju okretanje unutarnjem doživljaju, kontemplaciji i sjećanjima, istovremeno tražeći i novi stilski izričaj. Poseban je odnos između spisatelja i kritičara te spisatelja i čitatelja, gdje se naglasak stavlja na umjetnički aspekt kritike, odnosno čitanja u cilju stvaranja novih, bogatijih i raznovrsnijih umjetničkih djela. Iz djela Wildea i Woolf izviru i prigušeni glasovi marginaliziranih i drugotnih osoba, koji su uslijed krutih društvenih normi morali ostati prikriveni. Analiza esejistike Wildea i Woolf pokazuje brojne sličnosti u stavovima ovih dvaju autora u pogledu esteticizma, društvene kritike, obrnute uloge čitatelja/kritičara i spisatelja u književno-stvaralačkom procesu, kao i utjecaj pozicioiranosti na margini društva na njihov književni opus.
Пред читаоцима је четрнаести по реду број Књиженства, часописa за студије књижевности, рода и културе, покренутог 2011. године у оквиру истраживачког пројекта Књиженство, теорија и историја женске књижевности на српском језику до 1915. године, који је финансирало Министарство просвете, науке и технолошког развоја Републике Србије. Најпре, радујемо се што је ове године часопис Књиженство ушао у међународну цитатну базу Scopus! То је велика вест, јер ће се знатно повећати видљивост и цитираност нашег часописа у светским оквирима. Нажалост, као и прошле године, и овај децембар 2024. године дочекујемо у стрепњи и неверици пред „бродоломом цивилизација“ који потреса цео свет. Желимо да верујемо да ће разноврсни прилози у овом броју бити инспиративни читатељкама и читаоцима, те послужити као неопходан оријентир у свеопштем хаосу, рефлектујући у ком смеру можемо (и морамо) да мислимо, а онда и деламо.